Poštovní schránka 223, 370 04 České Budějovice
Tel./fax: +420 387 310 166, tel.: +420 387 311 381
calla@calla.cz, http://www.calla.cz
sídlo: Fráni Šrámka 35, 370 04  České Budějovice

Komentovaný návrh změn české legislativy
týkající se obnovy těžbou narušených území
ve vztahu k jejím přírodě blízkým formám

Obsah:

1.	Úvod
2.	Stávající právní stav týkající se obnovy těžbou narušených území v ČR
3.	Návrh úprav právních předpisů ve vztahu k přírodně blízké obnově těžbou narušených území
4.	Závěr

1. Úvod

Potřeba provést rekultivaci území povětšinou vyvstává v souvislosti s obnovou (sanací) po těžbě nerostných surovin. Dopady činností spojených s těžbou negativně ovlivňují nejen krajinu a přírodu, ale mohou ovlivňovat i další složky životního prostředí v dotčeném území. K těmto činnostem je třeba tedy přistupovat tak, že se jedná jen o dočasné využití území, kdy po skončení dobývání je nutno zajistit, aby území plnilo určité funkce, které mu byly odňaty nebo které jsou do budoucna žádoucí.

Obnova těžbou narušených území představuje zpravidla dlouhodobý a po stránce technické, biologické i finanční složitý a náročný proces. Ne vždy je ovšem tento proces nastaven tak, aby byl z těchto hledisek nejvýhodnější. Jednou z příčin tohoto stavu je skutečnost, že mezi schvalováním způsobu obnovy těžbou narušených území a jejím prováděním, resp. mezi ukončením těžby a obnovou narušeného území zpravidla nastává značná časová prodleva, která může v některých případech činit i desítky let. Postup sanace (rekultivace) tak může být schvalován za zcela jiných okolností a jeho pozdější aplikace může být nevhodná.
V praxi proto často nastává situace, kdy prováděný způsob obnovy těžbou narušených území neodpovídá aktuálnímu stavu lokality nebo požadavkům na její využití. Nejčastěji se tak dostává prováděná obnova do konfliktu s výskytem zvláště chráněných druhů živočichů a rostlin (jejichž biotopem se v mezidobí lokalita mohla stát, popř. by to bylo vhodné s ohledem na její stav), ale může se jednat i o zánik existující nebo potenciálně zajímavé, esteticky vyvážené a rozmanité krajiny.
S uvedeným souvisí i problém již při přípravě obnovy těžbou narušených území nedostatečně využívaného potenciálu obnovy těžbou narušených území cestou (zcela nerušené či usměrňované) spontánní sukcese, která nejenže vede k přírodně bližším ekosystémům, než rekultivace technická, ale může přinést i nezanedbatelné finanční úspory.

3. Stávající právní stav týkající se obnovy těžbou narušených území v ČR

A. Přehled nejdůležitějších předpisů

Problematika obnovy těžbou narušených území je zakotvena zejména v horních předpisech. Jedná se zejména o:

-	zákon č. 44/1988 Sb., o ochraně a využití nerostného bohatství (horní zákon), (dále jen „horní zákon“),
-	zákon č. 61/1988 Sb., o hornické činnosti, výbušninách a o státní báňské správě, (dále jen „zákon o hornické činnosti“);

dále se této problematiky dotýkají zejména tyto předpisy upravující jednotlivé složky životního prostředí:

-	zákon č. 334/1992 Sb., o ochraně zemědělského půdního fondu, (dále jen „zákon o ochraně ZPF“),
-	zákon č. 289/1995 Sb., o lesích a o změně a doplnění některých zákonů (lesní zákon),  (dále jen „lesní zákon“),
-	zákon č. 114/1992 Sb., o ochraně přírody a krajiny, (dále jen „zákon o ochraně přírody a krajiny“).

B. Horní předpisy

Základní povinnost osob při dobývání výhradních ložisek stanoví § 31 odst. 5 a 6 horního zákona, podle něhož je každá právnická či fyzická osoba, která v rámci podnikatelské činnosti vykonává vyhledávání, průzkum nebo dobývání výhradních ložisek nebo jinou hornickou činnost („organizace“), povinna zajistit sanaci, která obsahuje i rekultivace dle zvláštních právních předpisů, všech pozemků dotčených těžbou. Za sanaci se považuje odstranění škod na krajině komplexní úpravou území a územních struktur.
V této souvislosti je nutno připomenout, že k zajištění sanace je organizace povinna vytvářet rezervu finančních prostředků, která musí odpovídat potřebám sanace pozemků dotčených dobýváním.
Sanace pozemků uvolněných v průběhu dobývání se provádí podle plánu otvírky, přípravy a dobývání. Plán otvírky, přípravy a dobývání (POPD) musí být vypracován každou organizací, které vzniklo oprávnění k dobývání výhradních ložisek (stanovením dobývacího prostoru), přičemž součástí tohoto plánu je též plán sanace a rekultivace území dotčeného těžbou, včetně vyčíslení předpokládaných nákladů na sanaci a rekultivaci. Jedná se o základní dokument, který musí být schválen před samotnou těžbou v řízení o povolení hornické činnosti. Do tohoto řízení vstupují dotčené fyzické a právnické osoby a orgány státní správy hájící zájmy chráněné zvláštními předpisy (pokud jsou tyto zájmy využitím výhradního ložiska, včetně jeho závěrečné rekultivační fáze, dotčeny).
V průběhu povolovacích procesů k dobývání výhradního ložiska jsou zpracovávány zejména tyto dokumenty týkající se rekultivací:

1.	souhrnný plán sanace a rekultivace (SPSR), který řeší komplexní úpravy území a územních struktur dotčených těžbou vč. základních ekonomických údajů týkajících se obnovy těžbou narušeného území; tento plán je základním koncepčním materiálem v oblasti zahlazování důsledků dobývání - přikládá se k návrhu na stanovení dobývacího prostoru (viz § 2 odst. 4 písm. k) vyhlášky č. 172/1992 Sb.),
2.	plán sanace a rekultivace, který vychází ze SPSR a obsahuje zejména:
a)	technický plán a harmonogram prací (zej. vymezení ploch určených k sanaci a rekultivaci, navržený způsob sanace a rekultivace v jednotlivých plochách dotčených POPD, časový postup sanačních a rekultivačních prací),
b)	vyčíslení předpokládaných nákladů na vypořádání očekávaných důlních škod a na sanaci a rekultivaci pozemků dotčených vlivem dobývání,
c)	návrh na vytvoření potřebných finančních rezerv a časový průběh jejich vytvoření
- je součástí plánu otvírky, přípravy a dobývání (viz např. příloha 3 bod 1.6 vyhlášky č. 104/1998 Sb.),
3.	plány rekultivace předkládané příslušným orgánům pro účely odnětí půdy ze ZPF nebo odnětí pozemků plnění funkce lesa.

Z výše uvedeného vyplývá, že každá otvírka dobývacího prostoru musí být provázena plány týkajícími se sanace a rekultivace. 

U nerostů nevyhrazených je však postup poněkud odlišný, neboť při povolování činnosti prováděných hornickým způsobem se plán sanace a rekultivace nepředkládá. K likvidaci děl a lomů v souvislosti s dobýváním ložiska nevyhrazeného nerostu je však třeba povolení báňského úřadu, k němuž je třeba přiložit plán zajištění a likvidace důlních děl a lomů (§ 19 odst. 2 zákona o hornické činnosti).

C. Ochrana ZPF a lesa 

Mezi základní zásady ochrany zemědělského půdního fondu (ZPF) patří dle § 4 písm. d) zákona o ochraně ZPF po ukončení nezemědělské činnosti provedení terénních úprav pro rekultivaci dotčené půdy tak, aby byla způsobilá k plnění dalších funkcí v krajině dle schváleného plánu rekultivace.
Touto zásadou jsou povinny se řídit právnické a fyzické osoby oprávněné k těžbě nerostů při zpracování návrhů na stanovení dobývacích prostorů. Jsou povinny navrhnout a zdůvodnit takové řešení, které je z hlediska ochrany zemědělského půdního fondu a ostatních zákonem chráněných obecných zájmů nejvýhodnější. Přitom musí vyhodnotit předpokládané důsledky navrhovaného řešení na zemědělský půdní fond s přihlédnutím k možnostem rekultivace, a to zpravidla ve srovnání s jiným možným řešením. Dle § 8 odst. 1 písm. d) zákona o ochraně ZPF jsou osoby při těžbě nerostů povinny provádět rekultivaci dotčených ploch podle schválených plánů rekultivace tak, aby byly způsobilé k plnění dalších funkcí v krajině.
Půdu lze odejmout ze ZPF dočasně nebo trvale; dočasně lze odejmout půdu ze ZPF jen v případě, že po ukončení účelu jejího odnětí bude dotčená plocha rekultivována podle schváleného plánu rekultivací tak, aby mohla být vrácena do ZPF. K žádosti odnětí půdy ze ZPF se dle § 9 odst. 5 písm. e) zákona o ochraně ZPF přikládá plán rekultivace, a to má-li být půda po ukončení účelu odnětí vrácena do ZPF nebo rekultivována zalesněním – osázením dřevinami nebo keři – nebo zřízením vodní plochy (má-li být takto půda rekultivována, platí se poplatek za odnětí půdy ze ZPF jako u dočasného odnětí). Tento plán schvaluje orgán ochrany ZPF, který může stanovit zvláštní režim jeho provádění.

Obdobná úprava je obsažena též v lesním zákoně. Dle § 13 odst. 3 tohoto zákona je uloženo všem právnickým a fyzickým osobám provádějícím stavební, těžební a průmyslovou činnost povinnost průběžně vytvářet předpoklady pro následnou rekultivaci uvolněných ploch a po ukončení záboru pozemku pro jiné účely neprodleně provést jejich rekultivaci tak, aby mohly být vráceny plnění funkcí lesa.
Podle § 14 odst. 1 lesního zákona je projektant návrhu na stanovení dobývacích prostorů povinen mj. dbát na zachování lesa, navrhnout a zdůvodnit takové řešení, které je z hlediska zachování lesa, ochrany životního prostředí a ostatních celospolečenských zájmů nejvhodnější, jakož i navrhnout způsob následné rekultivace. Při dočasném odnětí pozemků plnění funkcí lesa se dle § 16 odst. 2 písm. c) lesního zákona schvaluje (je-li nezbytný) plán rekultivace.

D. Ochrana přírody a krajiny

Dle § 2 odst. 2 písm. j) zákona o ochraně přírody a krajiny se ochrana přírody a krajiny zajišťuje mj. i obnovou a vytvářením nových přírodně hodnotných ekosystémů při rekultivacích krajiny.
V případě, že (spontánně či jiným způsobem) vznikne na těžbou narušeném území z hlediska tohoto zákona hodnotná či významná lokalita nebo se stane útočištěm zvláště chráněných druhů živočichů či rostlin, přičemž její existence je v konfliktu s plánovanou nebo prováděnou obnovou tohoto území nebo je z jiných důvodů nutno zajistit ochranu této lokality, je možno (resp. v některých případech nutno) za splnění podmínek v tomto zákoně uvedených využít těchto nástrojů dle zákona o ochraně přírody a krajiny:

-	registrovat danou lokalitu jako významný krajinný prvek (§ 3 odst.1 písm. b) a § 4), kdy k jakýmkoli zásahům, které by mohly vést k jeho poškození nebo zničení nebo k oslabení jeho ekologicko stabilizační funkce je nutno závazné stanovisko orgánu ochrany přírody,
-	vyhlásit přechodně chráněnou plochu (§ 13), kdy lze zároveň omezit takovou činnost, která by vedla k jejímu poškození nebo zničení,
-	neudělit výjimku (§ 56), kterou potřebuje každý, kdo by zasáhl do základních podmínek ochrany zvláště chráněných druhů rostlin a živočichů,
-	zakázat nebo podmínit činnost, která by mohla způsobit nedovolenou změnu obecně nebo zvláště chráněných částí přírody (§ 66).

Uvedené plochy mohou být zahrnuty i do systému ekologické stability (mohou se stát prvky ÚSES; § 4 odst. 1 zákona o ochraně přírody a krajiny).

Je třeba též připomenout, že zákon o ochraně přírody a krajiny je ve vztahu k předpisům o lesích, o ochraně zemědělského půdního fondu a předpisům horním předpisem zvláštním, tedy jeho aplikace má přednost před těmito předpisy (viz § 90 odst. 4 tohoto zákona).

E. Vyhodnocování vlivů na životní prostředí
 
Pro úplnost je třeba zmínit i zákon č. 100/2001 Sb., o posuzování vlivů na životní prostředí a o změně některých souvisejících zákonů (zákon o posuzování vlivů na životní prostředí).
Účelem tohoto zákona je získat objektivní odborný podklad pro vydání rozhodnutí nezbytných k provedené daného záměru. V procesu dle tohoto zákona jsou zpracovány dokumenty týkající se vlivů záměru na životní prostředí, včetně návrhu opatření ke snížení či kompenzaci nepříznivých vlivů záměru na životní prostředí.
Vzhledem k tomu, že pod režim tohoto zákona spadají i záměry těžby nerostných surovin, je možno i v procesu posuzování vlivů na životní prostředí zabývat se podrobněji fází po ukončení těžební činnosti včetně návrhu nejvhodnějšího způsobu obnovy těžbou narušeného území. 

F. Vyhodnocení

Je tedy zřejmé, že česká právní úprava je poměrně stručná, přičemž z hlediska využití území po těžbě jsou řešeny pouze případy, kdy byla těžbou odňata půda ze ZPF nebo pozemky plnění funkce lesa.

Na základě výše uvedeného lze identifikovat zejména tato problematická místa:

-	preference zachování způsobu využití předcházejícího zahájení těžby, ačkoli tento způsob využití nemusí být s ohledem na stav území po těžbě vhodný, popř. může vést vytvoření z ekologických i jiných hledisek nevhodné krajiny, 
-	absence mechanismu změny či přehodnocení plánu rekultivace s ohledem na aktuální stav území (např. s ohledem na vytvoření přírodně cenných společenstev či biotopů zvláště chráněných druhů živočichů), popř. aktuální (změněné) požadavky na využití území,
-	v případě těžby nevyhrazených nerostů (např. písků a štěrkopísků) není následné využití území při povolování těžby řešeno.

3. Návrh úprav právních předpisů ve vztahu k přírodě blízké obnově těžbou narušených území

Na základě výše uvedených zjištění lze navrhnout tyto úpravy stávajících právních předpisů ve vztahu k přírodě blízké obnově těžbou narušených území:

a)	zakotvit definici přírodě blízkých forem obnovy těžbou narušených území pro účely jejich používání v novelizovaných předpisech,
b)	zrovnoprávnit přírodě blízké formy obnovy těžbou narušených území s navracením půdy do ZPF, resp. pro plnění funkcí lesa,
c)	stanovit povinnost orgánu ochrany přírody při povolování hornické činnosti i činnosti prováděné hornickým způsobem prověřit možnost přírodě blízké formy obnovy těžby narušeného území (na celém nebo na části území),
d)	stanovit možnost změny plánu sanací a rekultivací, resp. postupů při provádění rekultivace v případě, že již probíhá přírodě blízká forma obnovy těžbou narušených území nebo by tato obnova byla s ohledem na aktuální stav území a potřeby jejího využití vhodná.

Ad a) Zakotvení definice přírodě blízkých forem obnovy těžbou narušených území je předpokladem pro řešení této problematiky v právních předpisech.

Definice se navrhuje včlenit do zákona o ochraně přírody a krajiny, a to v tomto možném znění: v § 3 odst. 1 písm. s) zákona o ochraně přírody a krajiny se tečka nahrazuje čárkou a doplňuje se písm. t), které zní: „t) přírodě blízkou obnovou těžbou narušeného území se rozumí obnova těžbou narušeného území využívající přírodních procesů nebo příznivá pro některé cílové druhy organismů za účelem vytvoření přírodně hodnotných ekosystémů; přírodě blízká obnova těžbou narušeného území probíhá formou samovolného vývoje těžbou narušeného území, popř. zásahů usměrňujících tento vývoj (pro potlačení nevhodných druhů, vytvoření podmínek pro výskyt zvláště chráněných částí přírody apod.).“.
Návrh definice vychází z přírodě blízkých forem obnovy těžbou narušených území jako forem obnovy využívajících přírodních procesů, případně obnovy příznivé pro některé cílové druhy organismů, čímž se přispívá k vyšší biologické rozmanitosti obnovovaných území i k jejich přírodnějšímu charakteru z hlediska krajinného rázu. Tyto formy obnovy vycházejí z procesu ekologické sukcese, tj. směny druhů v čase, kdy společenstva během ní prochází řadou vývojových stupňů (tzv. sukcesních stadií), přičemž při jejím využití pro obnovu těžbou narušených území vznikají obvykle hodnotnější a stabilnější ekosystémy než při technických rekultivacích. Tento způsob obnovy se realizuje prostřednictvím:

-	spontánní sukcese - ekologická sukcese, do které člověk nijak nezasahuje (samovolný vývoj těžbou narušeného území),
-	řízené (usměrňované) sukcese - člověk zasahuje do průběhu sukcese cílenými zásahy, které tento proces usměrňují (např. potlačení invazních druhů, výsev stanovištně původních druhů apod.),
-	managementových zásahů - pro některé ohrožené druhy organismů je vhodné sukcesi blokovat v některém z jejích stadií, případně provádět jiné zásahy udržující vhodné podmínky pro jejich život (např. úpravu hnízdních stěn v pískovnách pro břehule).

Vzhledem k tomu, že území, na kterém probíhá přírodě blízká obnova těžbou narušeného území, nemá samo o sobě zajištěnu žádnou ochranu, tj. bylo by možno provádět na něm činnosti, které jej narušují, a to aniž by orgány ochrany přírody měly nástroj k ovlivnění těchto činností, navrhuje se tato území prohlásit za významné krajinné prvky. Tím bude zajištěna ochrana těchto území (viz § 4 odst. 2 zákona o ochraně přírody a krajiny), zároveň však bude umožněno i jiné využití daného území (které však nebude narušovat jeho poslání).
Navrhuje se tedy do § 3 odst. 1 písm. b) zákona o ochraně přírody a krajiny za slovo „nivy“ doplnit slova „a území, na nichž probíhá přírodě blízká obnova těžbou narušeného území“.

Ad b) Dle mého názoru zákon o ochraně ZPF přímo nevylučuje využití pozemků odňatých ze ZPF v důsledku těžby pro jiné využití, než je využití pro ZPF, budou-li nadále plnit (jiné) funkce v krajině (srov. § 9 odst. 5 písm. e) zákona o ochraně ZPF, počítající např. s rekultivací půdy odňaté ze ZPF zalesněním či zřízením vodní plochy). Navrhuje se tedy doplnění stávajícího výčtu o přírodě blízkou obnovu těžbou narušeného území.
V § 9 odst. 5 písm. e) a v § 11 odst. 9 zákona o ochraně ZPF se tak za závorku doplňují slova včetně poznámky pod čarou č. 18a „, přírodě blízkou obnovou těžbou narušeného území18a) 18a) § 3 odst. 1 písm. t) zákona č. 114/1992 Sb.“.

V případě lesního zákona je třeba přírodě blízkou obnovu těžbou narušeného území zakotvit jako alternativu k opětovnému vrácení pozemkům plnění funkce lesa, i když i lesní zákon uvažuje s jiným využitím pozemků (viz § 14 odst. 1 lesního zákona).
V § 13 odst. 3 písm. c) lesního zákona se tak navrhuje za slovo „účely“ doplnit slova včetně poznámky pod čarou č. 7a „vytvořit podmínky pro přírodě blízkou obnovu těžbou narušeného území7a) nebo je nutno  7a) § 3 odst. 1 písm. t) zákona č. 114/1992 Sb.“.
I zde je vhodné upravit dobu placení poplatku za odnětí lesa obdobně jako v případě odnětí půdy ze ZPF, tj. navrhuje se v § 17 lesního zákona doplnit odstavec 7, který zní: „(7) Je-li půda trvale odnímána za podmínky, že po ukončení účelu odnětí budou pozemky podle schváleného plánu rekultivovány přírodě blízkou obnovou těžbou narušeného území7a), poplatek se platí jako u dočasného odnětí.“.

S uvedeným souvisí i zajištění kompenzací pro případ, že přírodě blízká obnova těžbou narušených území znemožní využití území pro zemědělské nebo lesní hospodaření a v důsledku toho vznikne vlastníku pozemku újma.
Navrhuje se tak, aby v § 58 odst. 2 zákona o ochraně přírody a krajiny se za slovo „základě“ vložila slova „anebo v důsledku přírodě blízké obnovy těžbou narušeného území“, a v odst. 5 se za větu první vložily věty „V případě náhrady v důsledku přírodě blízké obnovy těžbou narušeného území se náhrada snižuje o částku, o kterou jsou náklady na přírodně blízkou obnovu území nižší než náklady na obnovu, která by odpovídala využití území před zahájením těžby. V případě, že území, určené pro přírodě blízkou obnovu těžbou narušeného území je prvkem systému ekologické stability, náhrada se neposkytuje a před zahájením obnovy se postupuje dle § 59. “.
Využívá se tak mechanismus, který je pro obdobné případy již v zákoně o ochraně přírody a krajiny zakotven. Poskytovaná náhrada se však zmenšuje o částku, o kterou je přírodě blízká obnova těžbou narušených území levnější než rekultivace prováděná jiným způsobem (např. obnova ZPF tam, kde došlo k odnětí půdy ze ZPF apod.). Náhrada se neposkytuje, má-li přírodě blízkou obnovou těžbou narušeného území vzniknout prvek územního systému ekologické stability (ÚSES), kdy se postupuje dle ustanovení o zajištění pozemků pro ÚSES.

Ad c) a d): V zákoně o ochraně přírody a krajiny (který je ve vztahu k ostatním zde diskutovaným předpisům předpisem specielním) je nutno zakotvit základní ustanovení týkající se zajištění přírodě blízké obnovy těžbou narušeného území. Jedná se zejména o stanovení povinnosti orgánu ochrany přírody tuto formu rekultivace prověřit a možnosti, jak ji v příslušných řízeních prosadit. Uvedené ustanovení se vztahuje na veškerou těžební činnost, tj. na těžbu (dobývání) ložisek vyhrazených i nevyhrazených nerostů, a to na všechny fáze jejich povolování, neboť např. i v řízení o stanovení dobývacího prostoru i v řízení o povolení hornické činnosti je problematika následného využití území řešena. Orgán ochrany přírody by (v závislosti na řízení ve stoupající míře podrobnosti) stanovil plochu, na níž by měla přírodě blízká obnova těžbou narušeného území probíhat (včetně podmínek pro tuto obnovu), což však nevylučuje, aby tam, kde to není možné či účelné, tato plocha stanovena nebyla. Uvedené by mělo formu stanoviska – srov. § 90 odst. 1 zákona o ochraně přírody a krajiny. Vzhledem k tomu, že plochy, na nichž probíhá přírodě blízká obnova těžbou narušeného území, by byly významným krajinným prvkem (viz výše), navrhuje se včlenění této úpravy do paragrafu jich se týkajícího.
§ 4 zákona o ochraně přírody by se tak doplnil o odst. 4, který zní: „(4) Při řízeních týkajících se dobývání a těžby nerostů, včetně zajištění a likvidace důlních děl a lomů, jakož i před a v průběhu probíhajících rekultivací jsou orgány ochrany přírody povinny prověřit možnost rekultivace území přírodě blízkou obnovou těžbou narušeného území. Orgán ochrany přírody a krajiny ve svém stanovisku k řízením dle věty první určí plochu, na níž bude rekultivace probíhat přírodě blízkou obnovou těžbou narušeného území, popř. podmínky pro tuto obnovu. Pokud před zahájením rekultivací nebo v jejich průběhu bude s ohledem na zájem o vytvoření přírodně hodnotných ekosystémů nutné stanovit plochu pro přírodě blízkou obnovu těžbou narušeného území (např. nebyla-li stanovena) nebo tuto plochu rozšířit, zmenšit nebo ji vytvořit jinde, stanovit nebo změnit podmínky této obnovy nebo učinit jiná opatření, rozhodne o tomto orgán ochrany přírody; do doby pravomocného skončení tohoto řízení nelze provádět činnosti, které by byly v rozporu s účelem, pro který je toto řízení vedeno. V rozsahu rozhodnutí vydaného dle předchozí věty se mění schválené plány týkající se rekultivace tohoto území.“.

Uvedený návrh tak dává též orgánu ochrany přírody nástroj k řešení situací, kdy se zjistí, že původně (např. v plánu sanací a rekultivací) předpokládaná plocha je menší (nebo větší nebo jinde umístěná), než by bylo s ohledem na zájem o vytvoření přírodně hodnotných ekosystémů (viz § 2 odst. 2 písm. j) zákona o ochraně přírody a krajiny) vhodné, popř. možnost změnit podmínky obnovy či stanovit opatření k průběhu obnovy. Jak již bylo uvedeno výše, od doby schvalování způsobu rekultivace do jejího zahájení může uplynout dlouhá doba, popř. mezi ukončením těžby a zahájením rekultivace již přírodě blízká obnova těžbou narušeného území samovolně započít a bude tedy často nutné původní předpoklady korigovat; stejně se tak může stát, že přírodě blízká obnova těžbou narušeného území probíhá jinak, než bylo předpokládáno (např. v důsledku výskytu nepředpokládaných jevů, invazních druhů rostlin, v případě nevhodně zvoleného území apod.). Uvedené zároveň řeší časté situace, kdy již příslušná povolovací řízení (často před dlouhou dobou) skončila, tj. nyní již probíhá těžba, popř. již skončila a území je ponecháváno svému osudu nebo je již právě rekultivováno.
Je však nutno připomenout, že tato změna se nikterak nedotýká výše v bodě 3. D. uvedených možností a povinností vyplývající ze zákona o ochraně přírody a krajiny, tj. např. při zjištění, že území je biotopem zvláště chráněných druhů živočichů, povinnosti obstarat si předem k jakékoli činnosti, která by mohla zasáhnout do jejich ochranných podmínek, příslušnou výjimku (§ 56 zákona o ochraně přírody a krajiny).

Zároveň je možno připomenout, že v řízeních týkajících se zajištění a likvidace důlních děl a lomů je možno požadovat zpracování biologického hodnocení (§ 67 zákona o ochraně přírody a krajiny). Tuto možnost by měl mít i orgán ochrany přírody v řízení týkajícím se zajištění či změny přírodě blízké obnovy těžbou narušeného území (viz výše), tj. do § 67 odst. 1 zákona o ochraně přírody a krajiny se za slova „zamýšleného zásahu“ doplňují slova „nebo k řízení dle § 4 odst. 4 věta třetí“.

Zároveň by bylo vhodné doplnit údaje týkající se rekultivací s ohledem na přírodě blízkou obnovu těžbou narušeného území do náležitostí příslušných podkladů předkládaných při povolování těžby, např. náležitostí plánu přípravy, otvírky a dobývání. Jednalo by se tedy zejména o doplnění:

-	vyhlášky č. 104/1988 Sb., o hospodárném využívání výhradních ložisek, o povolování a ohlašování hornické činnosti a ohlašování činnosti prováděné hornickým způsobem,
-	vyhlášky č. 172/1992 Sb., o dobývacích prostorech,
-	vyhlášky č. 175/1992 Sb., o podmínkách využívání ložisek nevyhrazených nerostů.

Výše uvedené návrhy na změnu nejsou vyčerpávající ani jediné možné – cílem této analýzy je navrhnout možnosti, jakým směrem je možno se při změně právních předpisů ve vztahu k obnově těžbou narušených území s ohledem na v této analýze diskutované problémy ubírat.

4. Závěr

V současné době existují nástroje (zejména dle zákona o ochraně přírody a krajiny), jak zajistit tam, kde je to vhodné nebo již s ohledem na výskyt zvláště chráněných druhů živočichů či rostlin nebo cenných přírodních stanovišť nezbytné, obnovu těžbou narušených území s ohledem na zájmy ochrany přírody a krajiny (a to zároveň i s ohledy na zájmy jiné).
Pro odstranění některých kolizních míst a pro lepší možnost hájit zájmy ochrany přírody a krajiny tam, kde je to žádoucí, jsou však výše v předchozím bodě navrženy konkrétní změny právních předpisů. To ovšem neznamená, že by nebylo možno právními předpisy podrobněji upravit některé postupy týkající obnovy těžbou narušených území, včetně určitých zásad, které by měly být respektovány. V řadě případů však postačí jejich promítnutí do vnitřních předpisů, interních směrnic, metodik, doporučení apod.

Je však třeba zdůraznit, že pro dosažení obnovy těžbou narušených území tak, aby došlo k co nejoptimálnějšímu naplnění relevantních veřejných zájmů, však není cílem změna právních předpisů (ta může řešení v této analýze diskutovaným problémům pouze podpůrně pomoci), ale zejména využívání přírodě blízké obnovy těžbou narušených území (tam, kde je to vhodné) již za stávajícího právního stavu, tj. je nutno především:

-	věnovat pozornost fázi sanace (rekultivace, likvidace) při schvalování těžebních záměrů (kde jsou orgány ochrany přírody a další orgány orgány dotčenými), zejména při schvalování plánů rekultivací, tj. vyhodnotit nejvhodnější způsob využití lokality po ukončení těžební činnosti, a to při zohlednění zájmů ochrany přírody a krajiny (např. požadavkem na určitý podíl území pro spontánní sukcesi či jiné přírodě blízké formy obnovy); zároveň je možno v plánech rekultivace navrhnout nutnost monitoringu (biologického hodnocení) území s možností změny plánu rekultivace v závislosti na jeho výsledcích,

-	po skončení těžby, resp. před zahájením obnovy těžbou narušeného území zjišťovat jeho stav a v případě, že je to z hlediska zájmů ochrany přírody a krajiny nezbytné (např. tam, kde by se provádění rekultivace mohlo dostat do konfliktu s povinnostmi dle zákona o ochraně přírody a krajiny) přijmout příslušná opatření k ochraně těchto zájmů.

JUDr. Ondřej Tošner

Autor je advokátem specializujícím se na právo životního prostředí.
ondrej.tosner@advokacie-praha.cz

Spolupráce na přípravě textu:
RNDr. Jiří Řehounek, Calla – Sdružení pro záchranu prostředí, České Budějovice ČR
RNDr. Klára Řehounková, Přírodovědecká fakulta Jihočeské univerzity & Botanický ústav AV ČR, České Budějovice, ČR

Poznámka:  Pojmy vztahující se k přírodě blízké formě obnovy těžbou narušených území byly převzaty ze závěrů odborného semináře „Obnova těžbou narušených území a legislativa“, Praha, MŽP, 7. 4. 2008, pořádaného v rámci výše uvedeného projektu.

Další informace o obnově těžbou narušených území v ČR naleznete též na webu „Jihočeské pískovny“ (http://www.calla.cz/piskovny).

                        	Podpořeno grantem z Islandu, Lichtenštejnska a Norska v rámci Finančního mechanismu EHP a Norského finančního mechanismu prostřednictvím Nadace rozvoje občanské společnosti.